Mesuren per primer cop l'avantatge evolutiu de la recombinació genètica en el genoma
El grup de recerca Bioinformàtica de la Diversitat Genòmica, en col·laboració amb investigadors de Sussex i Edimburg, han quantificat un dels fenòmens més importants i difícils de mesurar en evolució molecular: l'efecte de la recombinació genètica en la capacitat d'adaptació d'una espècie.
![Grup de recerca Antonio Barbadilla](/Imatge/768/445/barbadillaweb.gif)
El destí d'una nova mutació en un genoma ve condicionat no només per l'avantatge o desavantatge adaptatiu que atorga la mutació al seu portador, sinó també pel context cromosòmic en què apareix. Si una nova mutació seleccionada es troba envoltada d'altres també sotmeses a selecció, aquestes mutacions interferiran entre elles (competiran) al no segregar independentment entre si, de manera que la selecció conjunta serà menys eficient que si actués la selecció sobre cada mutació per separat. Aquest cost del lligament, anomenat també interferència Hill-Robertson en honor als seus descobridors, resulta en una disminució de l'eficiència de la selecció natural quan actua simultàniament sobre diversos llocs lligats.
En un treball previ publicat a la revista Nature (vegeu ressenya), els autors van traçar el primer mapa d'alta resolució de la selecció natural d'un genoma i van demostrar que la selecció natural és ubiqua en el genoma de l'espècie model de la genètica, la mosca de la fruita Drosophila melanogaster. Una implicació d'aquesta troballa és que en qualsevol moment hi haurà variants genètiques lligades, sotmeses simultàniament a la selecció en el genoma i per tant la selecció serà subòptima a causa del cost del lligament. Com provar l'existència real d'aquest cost i encara més, com mesurar-ho?
Si el cost del lligament existeix, allà on la recombinació sigui baixa hi haurà major densitat de variants selectives que no segreguen lliurement, disminuint l'eficiència de la selecció i per tant la taxa d'adaptació. Contràriament, les regions de major recombinació presentaran taxes d'adaptació superiors. El primer objectiu del treball va ser provar si efectivament les regions amb major taxa de recombinació experimentaven una major taxa d'adaptació genòmica. Per a la mesura de l'adaptació genòmica es van utilitzar sofisticats mètodes estadístics de genètica de poblacions aplicats a dades de variació genòmica. Els resultats van mostrar una correlació molt positiva entre recombinació i adaptació, corroborant l'existència del cost del lligament en el genoma.
La sorpresa va venir quan es va observar que la relació inicialment lineal entre la recombinació i l'adaptació convergia cap a un llindar asimptòtic a partir de valors de recombinació igual o superior a 2 cM / Mb (centimorgans per megabase). Aquesta asímptota indica que hi ha un valor llindar de recombinació a partir del qual l'adaptació genòmica arriba a un màxim.
L'existència d'aquest llindar té dues conseqüències importants: (1) el cost del lligament desapareix a partir d'un valor de recombinació, és a dir, les mutacions seleccionades actuen com si en la pràctica segreguessin independentment. Una taxa de recombinació infinita no augmentaria la taxa adaptativa del genoma més que un valor de recombinació de 2 cM / Mb (la recombinació llindar estimada). (2) La asímptota defineix un sostre òptim a la taxa d'adaptació d'un genoma, el seu valor és una estimació de la taxa d'adaptació òptima, en absència de cost de lligament.
En tenir delimitada la situació òptima, és possible estimar el cost del lligament d'un genoma mitjançant la seva anàlisi. Els investigadors han determinat que el genoma de D. melanogaster té una taxa d'adaptació que es troba un 27% per sota de la taxa d'adaptació òptima, la que tindria si els efectes de les mutacions no interferissin entre ells.
En aquest treball, que es publicarà el proper mes de gener a la prestigiosa revista Molecular Biology and Evolution. també s'han estudiat altres determinants genòmics com són la taxa de mutació i la densitat gènica sobre la taxa d'adaptació genòmica. El Grup de Bioinformàtica de la Diversitat Genòmica és format per Sergi Hervás, Sònia Casillas, Marta Coronado, Isaac Noguera, David Castellano (primer autor del treball) i Antonio Barbadilla (investigador principal).
L’era genòmica ha subministrat un dels exemples més sorprenents del poder de la selecció natural, permetent detectar les empremtes característiques que la selecció natural deixa en el genoma. En aquest treball es fa un pas addicional en la mesura de selecció natural a nivell nucleotídic, gènic o genòmic, ja que s'aborda com el context genòmic, sigui la taxa actual de recombinació o la taxa de mutació, condicionen l'eficiència de la selecció natural. L'actual era de la genòmica de poblacions promet revelar finalment quina és la veritable naturalesa de la variació genètica.